-Välkomna till mardrömmen... -Vi får titta i din ryggsäck, Trevor.
-Har ni sannolika skäl? -Ja, ditt rykte. Få se ryggsäcken nu.
-Tjena, Soptunnan! -Det är ju den galne bombmannen.
-Sprängt några skolor på sistone? -Gå inte på killtoan ensam.
-Ursäkta! -Vi ses, mes!
Grattis, du är första offret-
-för noll tolerans-regeln.
Alla hör upp! Minsta misstanke-
-om fysiskt eller psykiskt våld-
-resulterar i avstängning eller-
-relegering. Det är noll tolerans.
Gå nu.
Mr Adams, vi pratar på mitt rum-
-före första lektionen.
God morgon, Trevor. Hur var din sommar?
-Helt underbar. -Trevor, stoppa ner kameran.
Vad gjorde den underbar?
Att gå i terapin och att gå om-
-alla ämnen i sommarskolan-
-var nog lika kul.
Trevor, många föräldrar ville-
-att du skulle relegeras.
Men mr Olson och andra-
-försvarade att vi tog tillbaka dig.
Om du ger mig en lista med namnen-
-så vill jag skicka tackkort till dem.
Varför är du här, Trevor?
Mina föräldrar betalar skatt.
Det berättigar dem-
-till en styck gratis utbildning.
Jag vill fortsätta jobba med din ilska,-
-men det är ditt beslut.
Jag kanske kan hjälpa dig-
-när du har det svårt.
Säg hej till honom.
Nej, han kanske spränger mig.
Vi börjar med en bred studie av amerikansk litteratur.
Hawthorne, Poe, Twain och James. Skicka bak de här.
Mr Adams?
Poe, Twain, James, mr Adams...
Jag tvivlar på att det du lyssnar på-
-hjälper dig på proven sen.
-Besteg ni pyramiderna, mr D? -Nästan, jag sträckte vadmuskeln.
-Det är som att gå i en trappa. -Jag hatar två meter höga trappsteg.
Trevor, vänta på mig.
Kul att se dig. Hur är det?
Blev det fel på schemat? De satte dig i min videogrupp, men inte drama.
-Jag har gjort mitt inom teatern. -Ångrar du dig har du dramaklubben.
-Hur är det med galne bombmannen? -Du vet bättre, det var bara en fas.
Ja, jag minns min tonårsterroristfas med Anarkistens Kokbok och bomber.
När jag försökte spränga min skola. Han saknade bara sprängämnet.
-Han behöver en chans till. -Jag ser honom och hör honom ticka.
-Var är din ring? -Förlovningen är bruten.
Jaha... Är den bruten? Jag är ledsen.
Drunkna inte i dina krokodiltårar.
-Du kan inte sitta var du vill. -Vilka är du med?
Man måste vara skollagsspelare eller cheerleader för att sitta här.
Där sitter pundare, knarkare, flummare och hippies.
Och där sätter skejtare och skejtartjejer.
Sen nördar och tekkiesar. Vid väggen wiggare, hiphoppare, gothrockare-
-och alla slags freaks.
Värstingar, losers, slampor, bögar, flytare och troggar.
-Troggar? -Troglodyter. Freakigast av alla.
Var sitter man om man bara vill äta lunch?
Hej. Jag heter Brad. Vill du sitta hos mig?
Hej. Bra jobbat förra året. Att du hämnades på dem.
-Vill du sitta hos oss? -Nej tack.
Jag hittade den här pjäsen på nätet. Jag vill jättegärna sätta upp pjäsen.
-Jag vill att du spelar huvudrollen. -Du skojar. Jag spelar inte inför dem.
-De får inga fler skäl att mobba mig. -Kan du åtminstone läsa pjäsen?
-Hej. Vad ville du prata om? -Jenny, det här är Trevor.
Jenny är nyinflyttad från Kalifornien. Jag såg henne spela en grym Julia.
Hon spelar Katie, den kvinnliga huvudrollen.
Jag dör väl inte av att läsa det.
Jag är lunchvakt. Jag vill veta vad du tycker.
-Får jag sitta här? -Det är gott om plats.
Jag fick precis en lektion i hackordningen här.
-Vad är du klassad som i hierarkin? -Paria.
-Hur blev du paria då? -Man beslutar sig och kämpar på.
-Grattis. -Tack så mycket.
-Du får hela bordet för dig själv. -Parior har vissa förmåner.
Ska vi läsa pjäsen efter skolan?
Ja.
Videon får vara max 10 minuter lång och måste ha början, mitt och slut.
Och den ska lämnas in om tre veckor. Om ni börjar nu har ni gott om tid.
Ge fantasin fria tyglar. Utforska en dröm ni har.
Låt kameran bli en förlängning av era tankar...
Killar, var snälla mot tjejerna. Och vice versa.
-Nej. -Okej. Varför inte?
-Det här året blir hårt nog. -Okej.
Men du, Trevor...
Varför bestämmer du inte vem du är innan nån annan gör det åt dig?
Var försiktig med sällskapet du väljer. Han du åt lunch med undviks av alla.
-Skippa det om du vet ditt bästa. -Om du vill ha kompisar på skolan.
Han är livsfarlig för dig.
Jag förstår mig inte på Josh alls. Hur kan man döda tjejen man älskar?
-Kände han sig inte sviken av henne? -Jo, visst.
Har du nånsin känt så?
-Vet du nåt som helst om mig? -Folk här säger vissa saker.
Sjuka saker om att du hotade att spränga football-laget i luften.
Det är sant.
-Vad fick dig att känna så? -Har du varit nere?
Typ deprimerad?
Ibland. Men jag funderar inte på att spränga football-lag i luften.
Jag menar inte deprimerad som när ens hund dör.
Det är när man känner att man inte har nåt att förlora-
-och skiter i om man lever eller dör. Har du haft en sån depression?
-Nej. -Det har jag.
Du verkar ha läst på för din roll.
Du kommer inte med i coola gänget om du ses med mig.
Då kanske vi ska bilda vårt eget gäng.
-Hej, mr D. -Hej, Trevor.
-Hon är häftig. -Det är hon.
Jag tänkte att jag nog vill ge pjäsen en chans.
Är det sant? Jösses, alltså...
Trevor, jag önskar att du hade fått tag i mig tidigare-
-för jag har gett en annan rollen.
Okej...
Kan jag hjälpa till?
-Ursäkta. Är det nåt problem? -Jag går hellre nån annanstans.
Vet du hur många kunder jag förlorar på grund av dig?
Skriv där ute i stället.
-Trevor? Hur har din dag varit? -Videolektionen var okej.
Och folk glodde.
De visiterade min väska två gånger. Och nån rotade igenom mitt skåp.
-Du måste betala priset. -Det tar tid innan de litar på dig igen.
De vill att jag spelar med i en pjäs. Men vi övar efter skoltid.
Jag behöver dig på tvätteriet efter skolan. Då har jag som mest att göra.
Jag kanske kan ersätta Trevor. Jag kan sluta tidigare på banken.
-Måste vi äta ännu senare då? -Glöm det.
Han måste komma in i det igen.
Så här hade det sett ut om jag stack in huvudet i ugnen.
Det vore rätt häftigt.
Mina toppar jämfört med mina svackor är en på miljonen.
Nej, nu överdriver jag. Mer typ en på femhundra.
Trevor! Vi får titta i din ryggsäck.
Få väck kameran! Stick härifrån. Du är en buse. Stick nu!
Om du inte sjunger "Bjällerklang" varje gång du ser mig får du stryk.
-Får du stryk...får du stryk... -Fortsätt.
Att göra upp räkningen och bli martyr-
-och lära de jävla asen en läxa... Det kan jag mycket väl tänka mig.
-Det var när jag rymde hemifrån. -Fredskåren? Rädda världen?
Det var världen som räddade mig.
-Det här? -Liten pjäs off-off-broadway.
En kritiker ville ha mig långt, långt från Broadway, så här är jag.
-Och det där? -En enmansshow i Seattle.
De fick en stjärna, satte upp den i New York och blev rika. Mer vin?
Du är ett hett samtalsämne i lärarrummet.
Varför gav du bombmannen rollen som kallblodig mördare i pjäsen?
Kalla honom inte "bombmannen". Du skulle ha känt Trevor före allt.
Han var rena drömeleven. Den mest ärliga elev jag jobbat med.
Ärlig? Pratar vi om samma elev?
Det ser gott ut.
Flamberat vitlöksbröd. Min specialare.
Då drar vi igång. Josh och liken. Upp på scen, är ni snälla.
Vi bryr oss inte om replikerna. Vi ska komma in i rätt rytm.
Vi börjar med Josh. Man får vara nervös.
Vem där?
Så jag sitter i häktet och det här är eleverna jag dödade tidigare i dag?
-Så pjäsen utspelar sig i mitt huvud. -De fem liken är dina fantasifoster.
Om de är inbillade varför pratar jag med dem?
Så hela pjäsen utspelar sig i mitt huvud?
Så jag brottas med mitt samvete.
Varför skulle jag frammana dem om jag vet att de bara plågar mig?
-Få höra nu! -Bjällerklang, bjällerklang...
Vi pratar om vad som triggar dig.
När man vet vad som triggar känslor kan det hejdas innan det blir jobbigt.
Berätta nåt som gör dig jättearg.
-Det är svårt. -Jag vet, jag vet.
För jag älskar alla människor.
Det här går inte om du inte öppnar dig.
Så du kan använda det mot mig?
Om du inte vill prata kan du plugga här i stället.
"Det är nu jag knäcks av att inte säga det"...
-Minns du nu? -Pizza efter skolan.
Är du klar?
Jag vill inte ha på kameran längre. Vi måste jobba.
-Josh, vi köper inte ett gevär till dig. -Mamma, hör på mig.
Först skulle du tvunget ha en dator, sen alla spel och så den bärbara...?
KVARSITTNING
-Ville du prata med mig? -Ja. Kom in och sitt.
Ni gör en pjäs om en som blir mass- mördare. Min son får inte vara med.
Min dotter sa att han hon spelar med i mordpjäsen. Jag fattar inte...
Polismästare McGee här. Jag ringer om ett rykte om en pjäs med en...
-Jag förstår. -Det är många, många fler.
-Har du läst pjäsen? -Titeln tänder kruttunnan vi sitter på.
-Vi har satt upp tusentals pjäser. -Skolan köpte en dyr metalldetektor.
Så vi kan inte sätta upp pjäsen "Pang, pang, du är död".
Ska vi göra "Romeo och Julia"? Två tonåringar som tar livet av sig.
Jättekul, Val. Hitta mer lämplig underhållning.
Du menar inte allvar.
-Vi övar. -Vi har lokalen från klockan fyra.
Hon är inte fyra än, så stäng dörren.
-Ni har tre minuter kvar. -Fem. Du störde oss.
-Det är till skolan, pappa. -Måste du ha en ny varje kvartal?
Vi övar nån annanstans.
Jag vet inte vad det är med dig. Du skrämmer mig inte.
I den här lokalen övar vi på pjäser.
-Vi spelar inte pjäser ute på er plan. -Vi övar på hejaklacksmötet.
-Är det sant? Vad roligt. -Spänn av.
Bråkar du med Trev igen? Nästa gång får du stryk.
-Hur tuff är du när du är ensam? -Vi kan också spela hårt.
Varför vänta?
Trevor! Nu går vi.
Ammoniumnitrat... Fotogen, stubin, tändsticka - pang!
Jag är skiträdd, Soptunnan!
Trev?
-Jag måste jobba av mig lite ilska. -Vi har också ett ställe där vi gör det.
Ska du åka med en sväng?
-Vad tycker du? -Gör det. Skynda dig.
Ursäkta! Jag vet inte vad du heter.
-Jag är ny tjej. -Jag är 2 x 22, men kalla mig 44.
Du dör inte av att le. Jag beklagar det som hände i övningsrummet.
Brad är en demon på plan, men ibland rycks han med.
-Så du inte tror att vi alla är såna. -Det tror jag inte längre. Hej då.
"Hej då" är så fult. Jag föredrar "vi ses på lunchen i morgon".
-Har du nåt emot sportkillar? -Jag vet inte ens vad suspensoar är.
Det gläder mig. Ska du på matchen på lördag?
Om du kommer på matchen så ser jag er pjäs.
Det är inte rättvist. Du får kultur och konst-
-och jag får ett gäng översittare som skallar varandra. Hej då.
-Vad handlar den där pjäsen om? -Min rollfigur mördar sina föräldrar.
Sen mördar han fem klasskamrater.
Kom igen nu!
Vi tar inte med vem som helst hit. Bara så du vet.
Vill du ha en öl?
Här kan vi vara oss själva.
Det känns som respekt.
Jag gillar det.
Vi ses, Trev.
Inte den inställningen mot mig. Vad gör han ute så här dags?
Jag trodde att pjäsen las ner.
Om pjäsen las ner vad gör han ute så här dags?
Ursäkta!
Från början igen. Josh med vapnet och...
Pang!
-Jag älskar den känslan. -Jag behöver den.
Jag har drömt om att bli fallskärms- jägare sen jag kunde hålla i en...
-Knallpulverpistol. -Luftpistol.
-Hagelbössa. -38:a.
45:a.
-Med ett vapen blir man levande. -Respekt.
Vad fan är det här? Fel bord, tjejer. Akta er, det här är männens bord.
Du sitter på min plats. Du och dina läbbiga vänner kan resa sig och gå.
-Vad är det om? Jävla miffo! -Vi vill inte.
Jag står här. Kom igen.
Sean, det är lugnt. - Stick nu, hör ni.
-Ingen kan röra en. -När man bär vapen.
-Man klarar vem som helst. -Mästerbrottaren.
-Tuffingarna. -Gängmedlemmarna.
När man bär vapen är folk vänliga. Folk ser på en som om man är nån.
-Man går annorlunda... -När man bär vapen.
Man tänker annorlunda. Så läckert.
När man bär vapen.
-Det är ett A plus. -Touchdown.
-På en gång. -Jag älskar militärställningen.
Respekt.
-Rektor Meyers mottagning. -Bomb klockan två.
Akta dig. Du kan bli precis det du vill bli.
För ett vapen i handen är en doktorsgrad.
Ja!
Du har precis mött Josh.
Här, Trev. Du får den här.
-Nu är du en av oss. -Tack.
Tänkte du verkligen spränga laget i luften eller var det bara snack?
Jag är inte sån, jag har gått i terapi.
Så du kan inte göra en bomb?
Är det farligt?
Bara om man står här.
Vi kapar ledningen....så där. Tar detonatorn.
Och sätter sladden i detonatorn. All right?
Kolla bilen. Vi drar ut sprinten och har två sekunder på oss.
Herregud!
Tänk ett helt lastbilsflak.
Heja Tigers!
Heja Grizzlies!
-Hur mår du? -Bra. Jag har ont i handleden.
-Du sågs sitta med troggarna. -Där smällarna hittades.
Ni hejade på motståndarlaget. Skriften på väggen då?
Vet du vad du får av att sprida panik på allmän plats? Minst ett halvår.
Det var inte jag. Jag vet inte vem som gjorde det. Det är allt jag kan säga.
Du kan gå.
-Jenny, vad har hänt? -Du satt ju där.
-Är din hand okej? -Jag hade tur, handleden är vrickad.
-Jag hade inget med det att göra. -Du varnade mig.
Varje dag får jag skit för att jag hänger med dig.
Jenny! Jag gjorde det inte. Okej?
-Trev! Vill du jobba bort lite ilska? -Jag kan inte.
Kom nu!
Nej, vi har inga spår. Det kan vara ett pojkstreck eller en varning.
-Gärningsmannen kan ropa på hjälp. -Vi vet alla att det är Adams.
-Nej, det vet vi inte. -Sparka ut honom! Det får ni!
Går vi på misstankar stäms vi.
-Vi kollar alla misstänkta stenhårt. -Vad måste han göra innan ni agerar?
Om nu säkerheten är så bra, hur kom kulan förbi metalldetektorn?
-Funkar metalldetektorn ens? -Förut var det trevligt att bo här.
Allt skolarbete har upphört på grund av en pojke.
Om nån har bevis som kopplar Trevor till nåt, visa dem då eller håll tyst.
-Mr Duncan säger nåt mycket viktigt. -"Pang, pang, jag ska mörda dig" då?
-Varför sätts en sån pjäs upp? -Vi fick inte rätten till "Hello Dolly".
-Har nån brytt sig om att läsa pjäsen? -Pjäsen får inte sättas upp på skolan.
Han gör det på lokalteatern. Jag förbjöd min dotter att vara med.
-Pjäsen sätts upp utanför skolan. -Gör nåt!
Annars tar jag min dotter från skolan!
Vi har yttrandefrihet utanför skolan. Vi gör inget olagligt eller omoraliskt.
Du kunde ha informerat mig. Pjäsen ger inga svar.
-Pjäsen piskar bara upp känslor. -Är en metalldetektor svaret då?
-Ni misstänkliggör alla elever. -Vad skulle vi annars ha gjort?
Du har ett svårt jobb, men innehållet i ryggsäcken gör inte grabben farlig.
Det är vad han har i hjärtat. Genom pjäsen får vi se det.
Jag vet att du menar väl, men lägg ner pjäsen.
-Du vet att jag inte gör det. -Då måste jag gå till nämnden.
Och facket.
Skolan förbjöd pjäsen, men drama- läraren räckte lång näsa åt skolan-
-och repeterar på en kvartersteater.
Teatern har kommunalt stöd. Kasta ut dem.
Annars stämmer vi kommunen.
Vad har hänt?
De har sparkat ut oss.
Här är det.
Tack.
Hör du! Gillar du det här?
Vill du göra det resten av livet? För så blir det om du relegeras!
Pojkband mot tjejband... Du har rätt, ibland är det svårt att se skillnad.
Vems tur är det nu? Trevor.
Kom ihåg att ni får betyg på kritiken. Och kritiken ska vara objektiv.
Jag vill inte höra "jag tycker", "jag känner" eller "i mina ögon".
-Det är ett dödshot. -Det är inte på riktigt.
-Är det inget hot mot Brad? -Inte på riktigt.
-Trevor spelar sig själv. -Har du inte förutfattade meningar?
Varför visade du det för mig? Du har haft dina tvivel.
Du ser inte vad Trevor har blivit. Du måste anmäla det.
-Då blir han relegerad och rasar. -Om du inte vill höra vad jag tycker...
-Det sa jag inte. -Inte rakt ut.
-Du måste göra din Quijote-pryl. -Vad är det? Är det en känga?
En komplimang. Du är ädel, men vissa tycker att du gått över gränsen.
Säg till vissa på läktaren att gå ner på plan, för jag känner mig ensam.
Menar du mig? Det tror jag att du gör.
Du har rätt.
Såg jag videon eller inte? Barnen säger det till föräldrarna, som ringer.
-Då vill jag inte få skulden för nåt. -Du såg den inte. Jag anmäler det.
Tack för hjälpen.
Hej, Val.
Hej, aktörer.
O, vilda ungdom! Upp på scen, allihopa.
Trevor, kan jag få prata med dig? Här, sätt dig.
Du...
Jag gav din videofilm till rektorn för att den stred mot noll tolerans-regeln.
Så Meyer kanske vill läxa upp dig i morgon.
Det ska bli kul.
Idiot! Jag önskar att nån kunde förkorta mitt lidande! Vem där?
-Ingen mer smärta. -Ditt liv är slut, Josh.
-Slut. -Gör det framför dina föräldrar.
-Tapetsera väggarna med din hjärna. -Hagelbössan är inlåst.
-Pang! -Ingen mer smärta.
-Det är dumt. -Bara du kan få dem att sluta.
-Hur? -Du vet.
-En kula tystar dem för alltid. -Du stoppar rösterna i ditt huvud.
-Jag vill inte tänka så här. -Hela skolan hade respekterat dig.
-Du blir en legend i åratal. -Döda rösterna, Josh!
-Gör det ont? -Kula i skallen? Du känner ingenting.
Jag är rädd. Hur gör jag det?
-Gör ditt ansikte till en mask. -Som döljer din smärta.
-En smärta som förtär ditt hjärta. -Då kör vi. Tänk om det går snett.
Du blir till åtlöje. Josh försökte ta livet av sig, men klantade sig.
Nu är han en patetisk wannabe för all framtid.
-Vad är det? -Det här är dumt.
-Det är bara dumt. -Förklara för mig varför det är dumt.
En kille snor min tjej, jag får spel och vill dö, jag mördar mina föräldrar-
-och skjuter några elever. Det är inte vettigt.
Det var vettigt i fjol när du bombhotade laget.
Du riskerade många ungdomars liv. Du tog det första steget mot mord.
-Dog nån? -Grejen är att du tog steget.
Bomben var tom. Helt ofarlig.
De flesta tar inte steget, du tog det. Vem säger att du inte tar nästa steg?
-Jag gick inte längre. -Men det gjorde Josh.
Josh gjorde det. Varför? Varför, Trevor?
Vad har du som Josh inte har? Rädsla för straff? Samvete?
Gud? Kanske. De tio budorden? För feg?
Vad det än är så kallar vi det X. Säg mig nu, Trevor...
Vad hade hänt om jag tog ut X ur din själ?
-Då blir jag Josh. -Ja, du blir Josh.
Mr och mrs Adams, om jag kan göra nåt...
Ja, det kan ni. Ge inte vår son roller i fler pjäser.
Trevor var på rätt spår, sen skulle han spela mördare.
-Sen skulle han göra mördarfilmen. -Den skulle inte handla om...
Ni kan klyva hår, vi kan inte unna oss det.
-Jag förstår hur det känns. -Har ni barn?
-Nej. -Då kan ni inte förstå.
Nåt sånt här kan förstöra Trevors liv. Så håll er till lärarjobbet.
-Och låt oss uppfostra vår son. -Trevor...
-Folk kommer inte in på tvätten mer. -Folk glor på mig när jag handlar.
-En sa att jag var en olämplig mor. -Du gjorde nog det med smällarna.
Du sitter alltid nere i din grotta. Och är alltid ute på nätet.
-Du har kassa betyg. -Polisen sökte igenom vårt hem.
-Vilket college ska du komma in på? -Din bror hade toppbetyg i din ålder.
-Trevor, nu pratar vi. -Jag går och lägger mig.
Hur ska jag hjälpa dig? Jag hade vetat om jag visste hur du tänkte.
Det finns inget du kan göra.
Vet du var din revolver är?
-Ska du inte prata med honom? -Varför? Vi har sagt allt förut.
Tror du att han kan få tag på ett vapen nån annanstans?
Allt är möjligt.
-Ja? -Trevor?
-Ringer jag för sent? -Nej.
-Var det hemskt i häktet? -Nej...mackan var rätt god.
Polisen ringde hit. De frågade om dig. Bara fåniga saker.
Mina föräldrar flippade ut.
Jag gjorde filmer. Du är med i en eller två.
-I en eller två? -Ja, jag sa lite saker.
-Vad då för saker? -Saker om dig.
-Ingenting farligt. -Tänker de relegera dig?
-Jag vet inte. -Kan du vara med i pjäsen?
-Mr D var den som satte dit mig, så... -Varför skulle han göra det?
Trevor? Är du okej? Hallå?
Hallå...?
Trevor, vad är det?
-Mår du bra? -Jag halkade.
-Pappa, jag pratar i telefon. -Med vem?
Jag vet vem det är. Säg hej då och att han inte far ringa hit igen.
-Vi ses i morgon. -Jag är ledsen.
-Jag är glad att du ringde. -Jag med.
-Varför umgås du med den busen? -Du känner honom inte.
Skolan och stan vill inte ha pjäsen. Varför vill du spela med i den?
-Jag låter inte andra besluta åt mig. -Man kan inte prata med henne.
Du får inte spela med i pjäsen så länge den där pojken är med.
Kolla... Troggarnas kung.
Kung Trog, vet du vad det är? Det är dags att bli spolad!
Kom!
Hej. Du kan inte motstå en väderkvarn, va, Quijote?
-Vem äger vapnet? -Trevor.
Ärliga killar säger sanningen. Vapnet tillhör en minderårig, va?
-Du målar in dig i hörnet, Trevor. -Vad betyder "32"?
-Det är bara ett nummer. -Som finns på runningbackens tröja.
-Varför är du och Brad ovänner? -Jag gjorde min uppgift.
-Och vad var det för uppgift? -Här är uppgiftsbeskrivningen.
Trevor har gjort exakt det jag bad honom göra.
-Varför satte du dit honom då? -Jag lät skolan titta på videofilmen.
-Det är skolans policy. -Ja, lärare måste anmäla hot.
Varför ville du sätta upp "Pang, pang, alla är döda"?
Och ge en riskelev rollen som mördare i en superladdad atmosfär?
Var du inte rädd att trigga honom?
När man ger en grabb etiketten "riskelev", så blir hanen risk.
Trevor konfronterar sig i Josh och när skolan behöver en syndabock-
-dras Trevor iväg för att bli förhörd. Och det, till skillnad från en pjäs-
-är nåt som kan trigga en människa.
Trevor, hur förklarar du din video?
-Du har redan bestämt dig. -Trevor, de försöker bara förstå dig.
Barn vill inte erkänna att de mobbas. Då verkar de mesiga bland de andra.
Vissa blir hellre slagna varje dag än säger det. För att få sanningen...
-Fråga Brad Larkin om videon. -Brad Larkin var inte inblandad.
Brad inspirerade den. Alla här måste inse ett enkelt faktum.
Till i fjol var Trevor mönsterelev. Mr Larkin vet varför det ändrades.
-Tack, mr Duncan. -Jag vill se filmerna.
Vi hittade det här hos Trevor. Han gillar att ta med kameran till skolan.
-Vi tittar på det första bandet. -Varför tog du med den till skolan?
-Du har ju vapen för att skjuta folk. -Lev dig inte in i skurkrollen nu.
-Kolla på skiten. -Stick med din kamera, din mes!
När jag är borta kan ni fundera över det här och förstå min gärning.
En liten knuff framför andra är en stor grej.
Särskilt när man vet att det ska-
-hända en varje dag... varje dag.
Och man är nästan lättad-
-när knuffen kommer.
Man väntar hela tiden på nästa attack.
Tjena, Soptunnan, har du kommit i puberteten än?
Slicka!
-De får en att göra en själv illa. -Bjällerklang...
Jag klarar inte två år till med det här.
Ju mer de kallar mig bombmannen, desto mer skrämmer de sig själva.
De vet inte vad jag kan göra.
-Sen friden i mitt hem, ljuva hem. -Jag sa åt dig att klippa gräset!
-Du säger okej, men gör det inte. - Vad händer?
Är en halvtimme för mycket begärt? Du säger okej, men är kvar här.
-Hur många timmar jobbar jag? -Det tar mer än timme att klippa.
-Jag sa att jag skulle göra det! -Klipp gräset då!
Idealisten. Varför bryr han sig? Vet han inte att det är för sent?
Ibland ser jag hur saker kunde ha varit.
Jag önskar bara att jag var den hon tror att jag är.
Barn kan vara helt hänsynslösa och övernaturligt grymma.
Sluta!
Stick åt helvete!
Man måste vara man. Var man!
Vissa dar vill man bara gråta.
Ibland är hat det enda äkta i världen. Man kan sluta älska människor-
-men hat verkar vara för evigt.
Folk respekterar hat. Hatet lever sitt eget liv.
Jag ska hjälpa dig.
Vissa gör en illa med ord eller skratt och njuter av att se en förblöda.
-Du ser ut som en soptunna. -De gillar att se tårarna i ens ögon.
Klumpen i halsen, rodnaden. Och så far man ett öknamn.
Soptunnan, Pizzanyllet Losern. Bögen. Losern.
Miffot. Cp. Öknamnet påverkar en.
Det förändrar hela ens gestalt.
En dag vaknar man och ser sig-
-i spegeln och känner inte igen sig-
-för man tror på dem.
De vinner, man förlorar.
Man vill skrika "snälla, låt mig vara"-
-men ingen lyssnar.
För de har stulit ens namn.
Och en dag säger de öknamnet och man hör nånting brista.
Man inser att man måste ta-
-tillbaka sitt namn inför hela skolan-
-för det var så de tog det ifrån en.
Det ska få alla att minnas en. Det handlar om rättvisa.
Efter ett tag ser man bara en utväg.
Jonesboro, Springfield,-
-Paducah, Columbine.
Ett skjutvapen, en bomb. Ögonblicklig rättvisa.
Vilken kick när de rullar ut det gula bandet, flera kilometer gult band.
De har inget mer när jag är klar.
När dessa korridorer flödar av blod-
-när korridorerna är proppfulla med lik i likpåsar, säger ni alla:
"Vilken tragedi." Men det är möjligt att ni efter att ha sett mina filmer-
-inte dömer så fort. Kanske är det min livsuppgift.
-Se det här som mitt testamente. -Kan vi sluta nu?
Mr Duncan, vem vill ni kalla in?
-Hej. -Vad fan är det här?
-Det är helt sjukt. -Meyer vill kanske ha mig.
Alla blir retade. Både fysiskt och verbalt.
Bland kompisar också?
-Jag vet inte, saker händer. -Vad då för saker?
-Man lattjar lite. -Lattjar lite?
-Alla gör det. Det är hackordningen. -Det ingår i livet på skolan
-Har ni nånsin gjort nån illa? -Nej.
Vi har filmer där ni knuffar in folk i skåp och doppar dem i toaletten.
Mark, varför är laget och Trevor fiender?
Jag tror att det började när han blev "soptunnad".
I fjol hade vi ett spontant hejaklacksmöte i matsalen.
Vi kunde bli delstatsmästare och ville att alla skulle komma på matchen.
Adrenalinet sprutade.
Och vad säger du om jag säger att Trevors liv varit ett helvete sen dess?
Jag säger att det är synd. Men jag förstår inte varför han känner så.
Vi ville inte såra nån. När jag sop- tunnades var det förödmjukande-
-men det lär en att glömma sånt.
-Vem hjälpte dig soptunna Trevor? -Det vill jag helst inte säga.
Jag tar på mig det fulla ansvaret.
Jag är ledsen. Det är jag.
Be honom inte om ursäkt! Det var jag. Det var min idé.
Vi har alla soptunnats, men ingen av oss har hotat att spränga skolan.
Han är terrorist. Vad har han gjort? Vi försöker ge skolan lite ära-
-och terroristen förstör vårt rykte. Han är farlig och hör inte hemma här.
Så skyll inte på oss.
Ja, han är farlig för en skola som tänker mer på football och basket-
-än på folk som försöker överleva. Trevor spelar farlig för att få andrum.
Vi ses på mitt rum för att diskutera avstängning och möjlig relegering.
Mr Duncan, förlåt att jag inte lyssnat. Filmen talade sitt tydliga språk.
Trevor, i dag har du tvingat oss att titta noga och länge på vår skola.
Men det ursäktar inte dina dödshot som strider mot noll tolerans-regeln.
Jag måste relegera dig och du får räkna med att bli psykundersökt.
Mr och mrs Adams, på grund av vapnet behöver er son en advokat.
Om jag får bli personlig... Det här är min skolkarriärs svåraste beslut.
Jag hämtar en bok i mitt skåp och sen går jag hem. Okej?
Visst.
Trevor...
Ses vi på repetitionen?
-Hoppa in. -Vad har hänt?
Vi måste få in verktygen förbi metalldetektorerna.
I morgon gömmer vi vapnen och ryggsäckarna i dungen bakom skolan.
På lunchen fixar du ett stopp på killtoaletten. Hämta dit vaktmästaren.
-Sen kommer vi in. -Med rånarluvor, va?
Nej, de ska se mitt ansikte, för Trev spelar in vår historia.
Du berättar vår historia och ser till att den inte förtigs.
Kurt, du går till vaktmästarens rum och genom det till pannrummet-
-och släpper in mig.
Kurt!
Här, ta dem. Spring nu!
Spring! Ni borde vara i köket nu!
Nu!
Mamma, pappa...
Ni får ett helvete för det här.
Ni har varit suveräna-
-men det här är enda utvägen.
Vi vill bara att ni förstår att vi inte kunde låta dem tracka oss längre.
Mamma, du tog mig nästan när du såg kolven sticka upp ur ryggsäcken.
Men du trodde mig när jag sa att det var ett paintballgevär. Förlåt.
Pappa... Vad kan jag säga?
Du sa att jag inte gjorde nåt rätt.
-Se på nyheterna i morgon. -Mamma, nu slipper du mitt gastande.
Du får äntligen lugn och ro. - Och, pappa, var du nu är...
Jag beklagar bara att du inte får en kula med ditt namn.
Vi har enhälligt röstat för att vi inte ska ge upp.
-Piketen måste skjuta för att döda. -Tre snygga skott.
Jag vill aldrig se mina föräldrar mer.
Efter i morgon tänker ungdomar på vad de säger.
Och de aktar sig för vilka de mobbar. Okej, då avslutar vi.
-Jag älskar er, mamma och pappa. -De kommer att göra filmer om oss.
Nu räcker det.
-Det är jag. Ringer jag för sent? -Ja, rätt så.
-Mr D ställde in repet. Var var du? -Jag hade ett litet problem.
-Vill du skolka med mig i morgon? -Nej, jag har ett prov i morgon.
-Jag har lektioner och repetition. -Vi kan göra nåt eller gå nånstans.
Vad är det som är galet? Förutom allt annat.
Jag vill bara träffa dig i morgon. Skolka med mig.
-Vi gör nåt i helgen. -Jenny, vem ringer så sent?
Jenny, vi måste ut. Vi måste ut!
-Vad gör du här? -Kan vi prata? Där ute?
-Där ute, där ute. Kom. -Jag fattar inte. Är du okej?
Gå, gå, gå!
-Vad gör du här? Jag menar allvar. -Vi måste prata.
Vi pratar på repetitionen. Hej då. - Hallå! Träng dig inte i kön!
-Kan du få ut alla härifrån? -Vad menar du?
-Vad menar du, Trevor? -Vapen. Troggar med vapen.
Ska de...
Allihopa, hör upp! Alla går ut genom nödutgången.
-Släpp dörren, annars dör du! -Sean!
-Trevor? Vad spärrar dörren? -Jag.
Vad gör du? Du sabbar allt!
Alla till nödutgången nu genast!
-Vad fan gör du? Släpp! -Ge upp, Sean. Släpp vapnen.
-Släpp vapnen och lyssna på mig! -Fan heller! Släpp nu, släpp!
Snälla Sean, lägg ifrån er vapnen.
Okej.
-Vi har lagt dem ifrån oss. -Har ni det?
Ja, så öppna dörren.
Flytta dig.
-Du får inte. -Jag gör det.
-Det är min tur att hjälpa dig, Sean. -Du hjälper mig inte!
-Du sabbar hela grejen! -Du är värd nåt bättre än det här.
Flytta dig, Trev. Jag skjuter dig. Jag svär vid Gud att jag gör det.
Matsalen är tom. Alla har stuckit.
Nej!
Jag har den.
Jag ligger otroligt risigt till.
Jag också.
Vem där?
Varför just mig? Varför dödade du mig?
Det var roligare än att kötta folk i ett dataspel.
-Varför just mig, Josh? -Varför inte? Världen är överbefolkad.
-Jag ville göra en insats. -Men du tyckte om mig.
-Varför dödade du mig? -Jag kände för det, okej?
-Jag då? Jag känner dig inte ens. -Du var på fel ställe vid fel tillfälle.
Vi ska alla dö nån gång.
Du blev väl inte besviken i matsalen. Jag hoppas att jag dog helt rätt.
En advokat får mig fri. När jag är 18 står det inte i mitt registerutdrag.
-Ni är bara en mardröm. -Ibland blir mardrömmar verkliga.
-Vad vill ni mig?! -Vi behöver svar, Josh.
-Katie, vi kan gå ut nu i helgen. -Vi ska nog inte träffas mer.
-Kan du inte ge mig en chans till? -Jag gillar nån annan nu.
Förlåt att jag är sen. - Hej, Josh.
Han? Är det han?
-Jag trodde att vi var kompisar. -Kan vi inte bara gå?
Alla...
...i den här klassen...
...ska dödens...
...dö.
Vi jämförde det som stod på svarta tavlan med din sista uppsats.
Samma handstil. Enligt noll tolerans- regeln måste jag stänga av dig året ut.
Så på grund av några dumma ord på svarta tavlan måste jag gå om?
-Inte om du går i sommarskola. -Jag gör det inte. Jag vägrar!
-Du går visst. -Svettas när de andra har roligt?
-Plugga sommarkvällar? -Du skulle ha tänkt på det innan.
Då är jag hellre död. Ni ska få se. Jag är pressad till vad jag klarar.
-Jag tycker du ska lugna ner dig. -Jag hatar er, jag önskar att ni dör.
Vi försökte ge dig ett bra liv, Josh, men vi bara höll igång din aptit.
I morgon börjar du gå hos en psykoterapeut.
Pang! Pang!
Mamma? Pappa? Ni tvingade mig att döda er.
Jag ville döda er, men ni skulle inte dö.
Hur ska jag annars säga vad jag tycker utan att ni avbryter mig?
Ni vet inte hur jobbigt det är att inte vara nån. Var passar jag in?
Mamma, var passar jag in? Var går jag säker från alla som trackar mig?
I skolan ger lärarna mig prov och läxor och förmaningar.
Sen kommer jag hem och det är nåt jag inte har gjort. Jag duger aldrig.
Jag antar att jag är less på att ni alltid är besvikna.
Pappa, minns du när jag fick fång- handsken och tog höjdaren i finalen-
-och du bar iväg mig på dina axlar?
Varför kan det inte vara mer sånt? Varför är det lätt att tala med dig nu?
-Varför sköt du mig i hjärtat? -Var tror du att du sköt mig?
Jag hatar när ni inte låtsas om mig. Mina föräldrar ser mig inte.
Ungdomarna i skolan ser mig inte.
-Det är som om jag var osynlig. -Varför sköt du mig i huvudet?
Och varför sköt du mig i magen? Jag hade hela livet framför mig.
-Det hade jag också. -Förlåt är för den som förlåter.
Men jag kan inte förlåta dig förrän jag har förstått dig. Säg det, Josh.
Ibland hatar jag att leva. Men jag är för rädd för att dö.
Vet ni vad jag avskyr med att vara död? Att inte få pizza.
Jag saknar att ligga i mörkret och somna till en ny cd.
-Jag saknar att nobbas av tjejer. -Killens blick när han bjuder ut en.
-Eller vill låna matteboken. -Jag saknar mammas sten-brownies.
-Jag saknar koffein. -Jag saknar att prova nya jeans.
-När de sitter som gjutna. -Jag saknar att slå upp en ny bok.
-Jag saknar skratt så jag kan gråta. -Jag saknar att vara ensam hemma.
Med mikropopcorn, fjärren och zappande mellan kanaler.
-Jag saknar att sjunga i duschen. -Jag saknar bråken med min bror.
-Och låtsas som inget direkt efter. -Jag saknar att få mamma att skratta.
-Jag saknar att se skymningen. -Och gryningen.
Jag trodde inte att jag tog allt det. Jag trodde att det var ett dataspel.
-Jag kunde bara trycka på "omstart". -Vad vet du om "aldrig"?
-Jag får aldrig göra det jag ville göra. -Jag ser aldrig det jag ville se.
-Jag blir aldrig stjärna på Broadway. -Jag får aldrig se Paris.
Jag får aldrig komma hem från jobbet och kramas och pussas av mina barn.
-Jag blir aldrig gift. -Jag får aldrig leva ett rikt liv.
Vad begär ni av mig? Jag kan inte väcka er till liv. Det är slut.
-Slut för oss, Josh. -Men bara början för dig.
-Du har oss i ditt huvud tills du dör. -Och du får se oss om...
-...och om igen. -Som du såg oss i skolans matsal.
-Död. -Död.
Jag visste inte att det var för evigt.
Jag trodde att det bara var "pang, pang, du är död igen".
När jag dödade er dödade jag alla mina möjligheter.
Jag kommer aldrig att ha nåt att se fram emot.
Aldrig!
Blir det så här resten av mitt liv?
Herregud...
"Pang pang, du är död" hade premiär den 7 april 1999 i Eugene i Oregon.
Sen dess har pjäsen laddats ner från sajten mer än 100 000 gånger-
-och har spelats i skolor och kyrkor i hela USA och runt om i världen.